Høyt oppe fra, en klar morgen, ser Nepal idyllisk ut,-
-men på bakken er det annerledes.
Kommunistiske rebeller, inspirert av formann Mao,-
-gjør opprør mot regjeringen.
Det har pågått i åtte år og kostet nesten 8000 liv.
Første inntrykk stemmer ikke alltid i Nepal.
Jeg går sammen med en gruppe på vei til byen Lekhani-
-for å se rekrutteringsseremonien til Nepals berømte eksportprodukt:
De legendariske gurkhasoldatene.
Gruppen består av gurkhaoffiserere, ledet av Adrian Griffith,-
-en engelskmann som har bodd her i femten år og kan språket.
Han har lang erfaring med soldatene i området.
Da jeg var åtte, leste jeg om Johnny Gurkha i et blad.
Siden så jeg gurkhasoldater under en militærparade.
Det inspirerte fantasien min.
Og på Sandhurst militærakademi ble jeg tatt opp i brigaden,-
-og ble utplassert her i 1979. Det er nesten 25 år siden.
Og du har aldri følt at det ble en nedtur?
Nei, jeg har alltid ville styre min egen skute.
Alle kandidatene får et nummer. Av de 251 som er her i dag,-
-går kun en brøkdel videre til neste trinn.
Vi rekrutterer en gang i året, og dette er det første av tre trinn.
Her får alle unge menn sjansen til å bli en del av den britiske hæren.
Det er mange flere søkere enn vi har plass til.
I fjor hadde vi 24 000 søkere i hele Nepal-
-som slåss om 331 plasser.
Det er veldig viktig.
Men i dag kommer Galla til å velge ut 100 stykker.
-Hva er en Galla? -En rekrutteringsleder.
Han er en pensjonert gurkhasoldat, i dette tilfellet en sersjantmajor.
Han bor i samme område som han arbeider,-
-og samler kandidater til rekrutteringen.
-Han har en viktig oppgave. -Ja, han er uunnværlig.
Den britiske hæren betaler ti ganger mer enn den nepalske,-
-så det er lokkende å bli gurkhasoldat.
Det er på tide å ta fatt på fjellene.
Vi skal gå til Annapurnas baseleir på 4100 meters høyde.
Fjellet trer fram i horisonten sammen med Machapuchare,-
-"fiskehalen".
Vi vil se oss rundt og venne oss til høyden-
-før vi gir oss i vei på Mount Everest.
Sammen med sherpaene Wongchu og Nawang går jeg i rolig tempo.
Jeg er allerede anpusten, men det skal bli betydelig verre.
Wongchu har besteget Everest to ganger, og vet hva han snakker om.
Ved hvilken høyde får man høydesyke?
-Er vi der nå? -Du kommer til å få høydesyke,-
-og må drikke mye vann.
Du må spise suppe og andre ting,-
-og gå langsomt.
Hvis du får hodepine, må du gå ned igjen.
"Tidlige symptomer: hodepine, liten matlyst, svimmelhet, trøtthet."
Det har jeg. "Hva skal man gjøre? Ta kontakt med nærmeste sherpa."
"Gå ned."
Klart og tydelig. Dette er ikke akkurat en søndagstur.
Bærerne småløper opp fjellet med utstyret vårt i bambuskurver.
Wongchu følger etter som en mann som er sent ut til jobb.
Wongchu, dette er ikke 100 meter-løpet i OL.
Utsikten er utrolig. Man skjønner hvorfor det kalles "fiskehalen".
Wongchu lar oss ta en pause på et av pensjonatene langs veien-
-som tilbyr uvanlige nepalske retter.
Tusen takk. Kokt potet.
-Er det selvdyrket? -Ja.
Det ser godt ut.
Er det du som eier pensjonatet, eller jobber du bare her?
Det kommer folk hit av alle nasjonaliteter.
Du kan vel engelsk? Kan du noen andre språk også?
-Hvilke språk kan du? -Bare litt engelsk.
Og gurung og nepalsk.
-Bor du her oppe året rundt? -Nei.
-På vinteren, da? -I Chomrong.
-Bor familien din der? -Ja.
-Bærer du ting opp hit? -Ja, av og til.
-5-10 kilos pakker. -5-10 kilo?
Du er sterk. Det er imponerende.
Etter lunsj blir det kupert. Opp av en dal og ned den neste.
Wongchu går raskt. Han har besteget Everest to ganger.
Nå er det ettermiddag. Det var lettere å gå i morges.
Det er vanskelig å komme i gang etter lunsjen.
Hvert steg føles som tolv.
Trappetrinnene er vedlikeholdte, men uregelmessige.
Slutt å klag, Palin. Få opp farta.
Nyt Himalaya.
Det begynner å bli høyere nå.
Wongchu, jeg merker høyden. Er det 3000 meter nå?
Ja. Det er fint her.
-Ja, det er svalt og skyggefullt. -Det er en hinkugrotte.
-En hindugrotte? -Nei, hinku.
Hinku var en gammel hinduistisk gud.
En Himalaya-gud som bodde her. Her tilba de ham.
-Og Yeti bodde her. -Gjorde han?
-Er det sant? Tror du på ham? -Jeg har sett ham på fjellet.
-Hvordan så han ut? -Som en ape og et menneske.
-En stor ape? Hvor stor? -Som oss.
Jaså? Det var ikke en klatrer som hadde gått seg vill?
Nei, det var Yeti.
-Lagde han noen lyder? -Ja, i blant høres det slik ut.
Da vet man at Yeti er på vei.
Det er litt av en utsikt, spesielt om vi får se Yeti.
-Vi kan ta en kopp te med ham. -Ja.
Yeti lager veldig god te.
-Hvis jeg klarer å komme ned... -Forsiktig. Det er Yetis rute.
Kveldens pensjonat er ett av mange som er bygget de siste 10 årene-
-på grunn av alle fjellvandrerne.
Det eneste problemet er at vi ikke ser noe som helst.
Det så innbydende og solfylt ut på avstand.
Men etter et kvarter ble det overskyet, og nå ser vi ingenting.
Og det begynner å bli kaldt.
Jeg føler meg ikke så bra heller. Jeg er kanskje bare forkjølet,-
-men det kan også skyldes høyden.
Men det er langt til Annapurna, så vi må komme oss av gårde.
Men akkurat nå bruker jeg vandrehonning.
Smør det på, så går det mye bedre.
Vi er kommet halvveis, og jeg begynner å tvile litt.
Hjelpe meg. Hvordan skal jeg klare dagen?
Jeg hadde en fæl natt. Halsen er som sandpapir.
Høyden er ikke nådig, og det ser ikke ut til å bli bedre.
Men det er ikke annet å gjøre-
-enn å fortsette og håpe at de andre tar feil.
Vi nærmer oss skredområdet.
Når snøen kommer, er den nakne fjellsiden livsfarlig.
Wongchu har respekt for området. Han har sett folk dø her.
Selv har jeg mine private skred.
Trøttheten veller over meg, og jeg må ta flere og flere pauser.
Der borte ligger baseleiren, Machapuchare.
Den har fått sitt navn etter det storslagne fjellet der.
Det er så hellig at man ikke slakter dyr her.
De spiser kun vegetarmat. Bare en liten opplysning.
Dette er nydelige omgivelser å være fullstendig utslitt i.
De siste 300 meterne har tatt knekken på meg.
Jeg vet ikke om det er forkjølelsen eller høyden.
Vi forsøker å akklimatisere oss til mye høyere høyder.
Vi skal til Mount Everest, og det er høyere.
Jeg håper det er en forkjølelse, men jeg er fullstendig utmattet.
Noen andre måtte ta ryggsekken min. Jeg er som en pasient som bæres...
Det var litt av en hoste!
Over til naturen!
Etter en time når jeg baseleiren,-
-hvor alle ser ut til å være usannsynlig lykkelige.
Takk, Wongchu. Jeg hadde ikke klart meg uten deg.
-Dette er teltet ditt. -Jeg vil bare kollapse et sted.
Her er teltet ditt.
Herlig. Jeg orker ikke krype inn. Jeg vil bare stå her-
-og nyte å være her. Se der. Fantastisk.
Det er nesten verdt det.
-Takk, det var godt. -Vil du ha mer?
Ikke ennå. Jeg tar dette først.
Det kjennes i lungene at det er høyt, over 4000 meter.
Utsikten over Annapurna er en åpenbaring.
Ni av toppene er på over 7000 meter.
Til venstre ligger vandringstoppen.
-Og folk fortsetter helt opp dit? -Enkelte kan klatre opp.
Det er ikke så vanskelig hvis man har sherpaer.
Det tar bare et par dager å klatre opp.
Det er enorme snøfelt oppe på den kanten.
I morgen kommer vi til å se Annapurnas isbreer.
Nå kjennes det endelig at vi er i Himalaya.
Vi har vært i Karakoram og Hindu Kush, men dette...
Et nytt hosteanfall i Himalaya.
Jeg må legge meg.
I løpet av natten gir forkjølelsen seg noe,-
-og når Migmar rister teltet for å se om jeg fortsatt er der inne,-
-er jeg allerede oppe og møter mine medvandrere.
Solen lyser på Annapurna, men det er bitende kaldt.
Bærerne er tynt kledd og bærer opptil 40 kilo.
Kom igjen.
Jeg klarer så vidt å løfte den.
Helt utrolig.
Jeg skjønner ikke hvordan han klarer det.
Det går vel greit når det først er løftet.
Han smiler i det minste.
Bra jobbet. Respekt.
Jeg bærer ikke så mye som en tannbørste.
Målet er i sikte. Annapurnas baseleir.
Jeg er så glad jeg klarte det, på tross av gårdagens nestenkollaps.
Det er slående vakkert her.
Jeg ville gått glipp av Annapurna I, II, III og IV.
Det er mange. Er det ikke vakkert?
Jeg tror jeg kommer til å klare det.
Her er symbolet for de siste fem dagenes prestasjoner.
Dette er Annapurnas topp.
Det tar pusten fra det. Det er et virkelig mektig landskap.
På tross av alt, tror jeg Annapurna har forberedt meg godt.
Nå vet jeg hva som venter i Katmandu og på Mount Everest.
I Katmandu må være vant til folkemengder.
Det har lenge vært sentrum i handelen mellom India og Tibet.
Da Nepal åpnet på 1960-talet,-
-lokken den tolerante atmosfæren til seg både hippier og turister.
Selv er jeg mest overrasket over de vakre, gamle bygningen.
Newarfolket fant opp pagoden, og tok den med til Kina.
På Durbartorget i bydelen Patan-
-forteller redaktøren Kundar Dixit om byens rike historie.
Kathmandudalen har en unik miks av hinduer og buddhister.
Som har gitt liv til denne nær tantriske kunsten.
Og det er fortsatt et livlig sted, jeg kan se folk komme hit for å be.
Det er ikke et museum.
Man pleide å si det er flere templer enn boliger i Katmandu.
Slik er det ikke lenger, men religionen er levende her.
De går rett til templene for å be.
Man skjønner hvorfor Nepal liker turister, men alt er ikke helt bra.
Her er det stengt.
Jeg har hørt at butikkene lider.
Er det på grunn av problemer med maoistene?
Det også, men etter 11. september har turismen gått ned overalt.
Man frykter at maoistene skal begynne å kjempe i byene også.
Tror du man må inngå et kompromiss?
Ja, det er ingen militært. Det er begge sidene enig om.
Det er et skitten krig i verdens tøffeste terreng.
Ingen kan vinne, og landet er det store taperen.
Det må være en interessant tid for en journalist.
Føler du at du kan velge side i debatten?
Vi startet avisen vår for fire år siden, da nedgangen startet.
Kanskje det er litt vår feil?
Men det er en spennende tid.
Pressen i Nepal har aldri vært friere enn nå.
Før kunne man ikke skrive hva som helst om monarkiet og militæret,-
-men slik er det ikke lenger.
Det er et paradoks. Landet er utsatt for et opprør,-
-men pressen er fri.
Statsministeren har fått sparken og parlamentet legges på hylla.
Utfordringen ligger i å bruke den friheten-
-for å få til forandringer og skape bevissthet om rettigheter.
Vi har fått tips om at kongen skal delta i en seremoni.
Det er et stort sikkerhetsopplegg.
Gyanendra ble konge for mindre enn tre år siden,-
-da ni medlemmer av kongefamilien ble myrdet av kronprinsen.
Alle er redde for snikmord.
Kongen blir velsignet av gudinnen Bhadrakali,-
-og seremonien er en støtteerklæring til monarken.
Skal man dømme fra køene utenfor palasset, har han mange tilhengere.
Kongens slektning Pratima Pande og jeg står jeg i kø for velsignelse-
-ved den viktige hinduiske høytiden Desain.
Lik en travel hotellresepsjonist-
-smører kongen "tikkaer" på undersåttenes panner.
'Tikka', er en blanding av dravle, ris og vermilionpulver-
-som påføres i en streng hierarkisk rekkefølge.
Ministre, politikere, politikerkoner, generaler-
-og, til kongens overraskelse, engelske programledere.
Og han tar meg i hånden også.
-Jeg håper du nyter festivalen vår. -Det er en fin start på turen.
Og vi kommer til å nyte resten av Nepal. Takk.
En. To. Tre!
I tillegg til å bli velsignet,-
-får nepalerne spille om penger under Desain.
-Hvordan regner dere? -1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8.
Man ganger med fire.
Han vinner alles penger.
Skjellene kastes, og man vedder om hvordan de faller.
Men det er visst samme mann som vinner hver gang.
Han vant igjen.
Pratima, Pratima... Jeg tror jeg er blitt lurt!
Din mann jobber i bank, og dere vil ha britiske investeringer hit.
Neste morgen tar Pratima meg med til tempelet ved Pashupatinath.
90 prosent av innbyggerne er hinduer,-
-og dette anses som hinduenes helligste plass utenfor India.
På andre siden av elven er Ghat, hvor offentlige kremeringer skjer.
Her er det også et torg hvor hellige Shiva-tilbedere-
-bor i åpen adskilthet.
Det er som et ashram for hellige menn.
Sadhuer.
Ja, de har frasagt seg alle sine verdslige eiendeler-
-og gitt sitt liv til tempelet og Shiva.
De er kledde som Shiva og ligner ham.
Shiva smører inn ansiktet med aske.
-Hvor gammel er du, sir? -56 år.
-Og du har vært her i 20 år? -Ja.
Var du en sadhu før du kom hit også?
Jeg har vært sadhu i 35 år.
-Denne mannen er 86 år. -86?
I 66 år har han spart på håret sitt.
86 år uten barberblad eller saks.
Han er svært tynn.
Er du sterk?
Han skal vise en yogastilling.
Han behøver ikke hvis han ikke vil.
Jeg håper jeg klarer det når jeg er 86 år gammel!
Ved Ghat er det travelt, og de som skjøter likbålene-
-har nok å gjøre.
Alle religiøse hinduer vil komme til Pashupatinath-
-for å bli kremert.
Sønnene bærer kroppen barføtt til Pashupatinath...
Går de barføtt gjennom byen og bærer kroppen med seg?
Begraver man aldri hinduer? De kremeres alltid.
Etter kremeringen barberer de hodet. Det er et tegn på sorg.
Da den kongelige familien døde,-
-ble de kremert samtidig?
Fem ble kremert samme dag, langs elven her.
Det var sørgelig og utrolig.
Det var traumatisk for alle, for hele Nepal.
Det jeg ser her i dag, er til å begynne med sjokkerende.
Jeg er vant til at begravelser håndteres av profesjonelle.
Våre kjære sendes bort i en boks til en ild langt borte.
Her er døden helt offentlig,-
-og vi får alle ta del i deres sorg.
Denne morgenen ligger vi ikke på latsiden.
Vi kan ikke lenger utsette det som blir det tyngste på denne reisen.
Det er på tide å krysse Himalaya.
Fra Katmandu kjører vi nordover, over grensen-
-fra maoistenes land til Maos land.
Vi skal ta oss til baseleiren på nordsiden av Mount Everest.
Fjellene tårner seg foran oss, og etter en av Nepals siste svinger-
-får jeg i slutten av dalen mitt første glimt av Tibet.
Men nå er det Kinas røde flagg som flagrer over grensestasjonen.
Dette er et spesielt sted. Bak meg ligger Vennskapsbroen-
-som binder sammen Nepal og Kina.
Det er en av to grenseoverganger i hele Himalaya-regionen.
Den andre er ved Khunjeravpasset, men den er avstengt.
For tiden er dette den eneste måten å krysse Himalaya.
Jeg vet ikke hvorfor vi rygger inn i Kina. Grenser er forvirrende.
Jeg vet ikke hvor jeg skal, men jeg vet hva jeg etterlater.
Tusen takk for at du hjalp meg opp.
Jeg vet ikke hva som skjer nå. Det er på tide å ta farvel.
-Ikke forlat meg her! -Lykke til.
Hvordan skal jeg overleve uten deg? Hva er rådet ditt? "Spis alltid."
-"Fortsett å spise." -Og drikk.
-Men ikke noe alkohol. -Nei, ikke i fjellene.
På den andre siden av grensen kjører vi fort opp fra dalene-
-til det øde månelandskapet på det tibetanske platået.
Det kalles verdens tak,-
-og i to uker skal jeg ikke under 4000 meters høyde.
Bønneflaggene viser-
-at på tross av Kinas anstrengelser på 60- og 70-tallet,-
-lever religionen videre.
Derimot eksisterer ikke landet Tibet lenger.
Nå er vi i den autonome regionen Tibet,-
-som er en del av Folkrepublikken Kina.
Hva du enn kaller det, er det superlativenes land.
Se her.
Wow. For et øyeblikk.
Dette er første gangen jeg ser Everest, bortsett fra på bilder
For et storslått og mektig syn!
Der borte ser vi hjertet av Himalaya.
Det er 4-5 fjelltopper på over 8000 meter.
Mount Everest er delvis dekket av skyer.
Det er helt enormt, og verdt alle strabasene.
Dette er også det høyeste jeg noensinne har vært.
Nå er jeg på ca. 5300 meters høyde.
Det er over 17 000 fot, en personlig rekord.
Og solen skinner. Utrolig!
Nå må vi bare komme oss dit.
Alt er annerledes her. De hvite husene er i buddhistisk stil,-
-og folkene ser mer mongolsk ut enn indisk.
I en by har en høytid nettopp startet.
Min tibetanske guide, Migmar, sier det kan pågå i mange dager.
Vi må leie noen jaker av lokalbefolkningen.
Det er vanskelig å få tillatelse til å filme i Tibet,-
-og alt vi gjør blir nøye overvåket.
Men når Migmar forklarer planene, virker det bare mer spennende.
Det er åtte kilometer fra klosteret til Mount Everests baseleir.
Vi må leie jaker fra klostret-
-slik at det kan bære utstyret vårt.
Kan jakene overleve i streng kulde og på høye høyder?
Jaker trives i høye høyder.
Lengre ned har de det ikke bra.
En vei fører oss nærmere Everests baseleir,-
-bygget av kineserne til å støtte bestigningen av nordsiden i 1960.
Rongbuk består av et kloster, en halv gate, et pensjonat-
-og en fantastisk utsikt over jordens høyeste punkt.
Det er verdens høyestliggende kloster, nylig gjenoppbygget-
-som erstatning for det gamle, som ble ødelagt-
-under kulturrevolusjonen.
Det bor 30 munker og 30 nonner i klosteret.
Det er vanskelig å skjønne hvordan de overlever kulden og isolasjonen.
Det er veldig kaldt her. Jeg har med denne.
Min gave til abbeden ser ut til å være ledtråd.
Det er en thangka, en malt tøyrull, som forestiller Buddha.
De ser kjærlig på den.
Jo hardere livene deres er, dess bedre forstår de Ham.
Jeg lurer på hva Buddha ville synes om pensjonatet. Det er spartansk.
Men jeg har Everest som nabo,-
-og værmessig ser det bra ut for klatringen til baseleiren.
Og nå er transporten her.
Problemet med å være så nær Everest-
-er at det er høyt, og det er veldig lite oksygen.
Det er vanskelig å puste. Akkurat når man dupper av,-
-våkner man og hiver etter pusten for å få i seg oksygen.
Det er skikkelig ubehagelig om nettene.
Det er fantastisk her, men nå skulle jeg gjerne vært et sted-
-hvor det er en dusj og et toalett.
Neste morgen er forholdene perfekte.
Bønnene om vår sikkerhet henges opp sammen med de andre,-
-og skal bæres med vinden opp til gudene.
Det er vanskelig å gå,-
-men når vi nærmer oss Everest, tar sikkert adrenalinet over.
Jeg vet ikke om det er jakene, Everest-
-eller at jeg ikke er forkjølet, men jeg koser meg her.
Det er høyere enn Annapurna, og jeg tror jeg klarer å gå litt lengre.
Vi ses!
Vent!
Søndagslunsjen inntas på over 5000 meters høyde.
Dette kalles svart te.
Det er byggryn og smør. Vi lever enkelt her.
Det er det samme her som på landet.
Vi spiser det samme til frokost, lunsj og middag.
-Av bygg? -Det stemmer.
Skal det bli en drikke, eller spiser dere det?
-Vi spiser det. -Her er den svarte teen min.
Takk.
-Vil du ha litt jaksmør? -Ja, hvorfor ikke prøve.
Jeg kan ta litt jaksmør. Smaker det bedre da?
OK. Oj sann.
Takk for at dere har hjulpet oss med å komme hit
Vi hadde ikke kommet så langt alene.
Det er godt. Salt te.
Har de noe annet som varmer på kalde dager?
-Drikker de alkohol? -De har chung. Byggøl.
Er det godt? Teen var god.
-Vil du smake? -Det kan jeg godt.
For en fin flaske.
Så dette er laget av bygg?
Takk. Flott.
Litt chung. Skål!
"Bunnen opp", som de sier i Sahara.
Det er kaldt og sterkt, og det smaker eple.
Ser jeg ut som en alkoholiker?
Er det sterkt?
Den første er for Buddha, den andre for Uguat.
Den tredje er for himmelen.
Etterpå kan du drikke tre ganger.
Den første er for Chomolungma.
Er det Everest?
Chomolungma! OK.
Den neste er for Buddha. Den store Buddha.
Den tredje er for menneskene.
Den tredje for menneskene. Sånn.
Og så drikker man.
Det er godt. Som øl med smak av ingefær og eple.
-Det kjennes ikke så sterkt. -Det er veldig sterkt.
Noe av det største da jeg var barn, var bestigningen av Everest i 1953.
Men som barn var jeg mer fascinert-
-av at fjellet kunne ha blitt besteget allerede 30 år tidligere.
I 1924 satte George Mallory opp en baseleir her,-
-da han forsøkte å bestige nordsiden av Everest.
Noen uker senere forsvant han og Andrew Irvine inn i en sky-
-bare noen hundre meter fra toppen. De ble aldri sett igjen.
Det er et stort mysterium. Bested de Everest eller ikke?
Men det er ikke noe for meg. Vi har fortsatt mye igjen å se,-
-så nå takker jeg for meg ved Everests baseleir.
Men jakgjeterne er så hyggelige at vi kanskje blir med et stykke til.
Everest lokker mange, og selv om jeg ikke klarer å hoppe av glede,-
-merker jeg at pulsen øker jo nærmer vi kommer fjellet.
Vi kan kanskje glemme at Everest fikk sitt navn av en kartograf,-
-og kalle fjellet vet dets tibetanske navn:
Chomolungma, moder jord-gudinnen.
Neste gang krysser jeg Tibet-platået.
Jeg besøker store klostere.
Lander i Lhasa, den forbudte by.
Ser på en kung fu-debatt. Og snurrende bønnehjul.
Prøver meg på en line dance.
Jeg ser pilgrimer. Hellige sjøer på verdens tak.
Tibets Melodi Grand Prix. Og hestelivets gleder.
Himalaya - underholdning på høyeste nivå.
Tekst: Silje Andersen www.broadcasttext.com